IMPERIAL TEATERET, MOSKVA 1904
Gør plads.
Kareten står klar, hr.
Hej.
Hvor er min søster?
Shamrayev tog i teateret.
Hun kommer straks.
Jeg vil savne denne gamle verden.
Jeg ville ønske...
Bare jeg dog havde set mere af den.
Nej, hold nu op med det sludder.
Du har jo set mere af den, end jeg har.
Jeg tror, de er her.
Masha, kom med mig.
- Frue. - Polina.
- Den herre. - Godaften.
Masha.
- Kostya. - Hej mor.
Se lige dig.
- Hvordan har han det? - Hvordan har jeg det?
De fandt det nødvendigt at sende bud efter dig,
så jeg må være alvorligt syg.
Konstantin?
Din mor fortæller mig, at du ikke længere er vred på mig.
Boris købte magasinet, hvor din nye historie er med i.
Vis ham det.
Det er meget venligt af dig. Tak.
Mens Sorin hviler sig, skal vi så ikke spille et spil?
- Skal jeg finde lottospillet, mor? - Ja min kære.
Du har mange fans i Moskva. Folk spørger altid til dig.
Og kunne du lide historien?
Jeg vil læse den i toget på vej tilbage til Moskva.
Så du tager snart afsted?
I morgen, formodentlig.
Polina, hvad kan jeg hjælpe med?
Jeg tror, vi er klar.
Ja.
Boris, kom.
Vi fik ikke spillet, da du var her om sommeren.
Vi spiller normalt lotto, når de lange nætter begynder.
Dette er min mors gamle spil.
Det er et fjollet spil, men efter et stykke tid glemmer man det.
Kostya. Luk vinduet. Det trækker.
Du skulle have hørt den velkomst, de gav mig i aften.
Du godeste, jeg er stadig helt ør i hovedet.
Spiller du med, Konstantin?
Nej. Hvis du ikke har noget mod det, vil jeg arbejde lidt.
Man satser 10 kopek. Du lægger ud for mig, ikke doktor?
Bestemt.
- Har vi alle satset? - Jeg er med.
Er I klar? Så går vi i gang.
Toogtyve.
Konstantin spiller.
Han må være trist, den stakkels knægt.
Syvoghalvfjerds.
De har været hårde ved ham på avisen.
Han har svært ved at finde sin egen stemme.
Jeg har dog tillid til Konstantin.
Der er noget over ham. Han tænker i billeder.
Hans historier er slående. De påvirker mig. Påvirker de ikke dig?
Otte.
Enogfirs.
Far dog.
Igen, forfra.
Hvis jeg ikke tager hjem nu, vil min far ikke lade mig komme tilbage.
Rid sammen med mig.
Det kan jeg ikke. Jeg har for meget arbejde.
Vi ses i aften.
Kom ikke for sent og øv dig på dine replikker.
Jeg elsker dig.
Kostya!
Jeg lægger dukkerne herovre.
Vil du have en?
Nej.
Ellers tak.
Hvorfor har du altid sort tøj på?
Jeg sørger over mit liv.
Hvorfor?
Du har dit gode helbred. Du har penge nok til at klare dig.
Livet er meget hårdere for mig. Jeg er skolelærer.
Jeg tjener næsten ingenting.
Jeg bærer ikke kun sort.
Det handler ikke om penge.
Selv en fattig mand kan være lykkelig.
Hver dag bliver jeg mødt med ligegyldighed fra din side.
Stop det, Medvedenko.
Din kærlighed er rørende.
Men jeg kan bare ikke gengælde den. Det er det hele.
- Dette er et rigtigt teater. - Masha.
Masha, vent!
Tæppet går præcis 20.30, når månen står op.
- Spændende. - Men selvfølgelig,
hvis Nina ikke snart ankommer, får det ikke den ønskede effekt.
Du godeste, hun er allerede sent på den.
Vær nu ikke utålmodig.
Du ved, hvordan hendes far er.
Jeg har én ting at spørge dig om. Jeg har ét ord at sige til dig.
Champagne. Bad jeg ikke om champagne
- i morges i min... - Min kære.
- Bad jeg ikke om det? - Det er sat frem.
Nej, jeg ville have det ovenpå i mit soveværelse.
Hvorfor er min søster i så dårligt humør?
Hvorfor?
Hun keder sig.
Hun er jaloux.
Hun har allerede set sig sur på mig og på skuespillet,
fordi hun ikke spiller med i det, og det gør Nina.
Hun hader det allerede.
Din mor forguder dig.
Hun ved også, at jeg ingen respekt har for hendes teater.
Hun tror, hun er dedikeret til at tjene menneskeheden
med sin hellige kunst, men jeg mener,
moderne teater er banalt og fyldt med klichéer.
Når de tager billige, vulgære plot
og billige, vulgære taler og prøver at udvinde
en letfordøjelig morale,
har jeg lyst til at løbe ud af salen og blive ved med at løbe,
ligesom Maupassant løb væk fra Eiffeltårnet,
fordi dets vulgaritet var ved at knuse hans hjerne.
- Vi har brug for teateret. - Hvad vi har brug for, er nye former,
og hvis vi ikke kan få det, vil vi hellere undvære.
Boris!
Kom. Kom her.
Hvad er der af sladder om ham?
Han er faktisk klog.
Uprætentiøs.
Lidt melankolsk. Meget flink, egentligt.
Han er ikke engang 40, men han er allerede berømt.
Måske lidt selvglad.
For tiden drikker han mange øl og elsker med ældre kvinder.
Da jeg var ung, ville jeg voldsomt gerne have to ting.
Jeg ville giftes. Jeg ville være forfatter.
Det lykkedes mig ikke at få nogen af delene.
Nina, hallo!
Selv tanken om hende får mit hjerte til at banke.
Jeg er sindssygt lykkelig.
Min muse, min drøm.
Sig ikke, at jeg er sent på den.
Nej.
Jeg har bekymret mig hele dagen. Jeg red som en vanvittig for at nå herhen.
Det er orden. Vi er alene.
Er det dig Yakov?
Ja.
Vi starter, når solen går ned. Få alle til at stå klar på deres pladser.
- Er månen på vej op? - Ja.
Stig op, skønne sol, og dræb den skinsyge måne,
som allerede er syg og bleg af sorg.
Hvorfor er du så nervøs?
Det er jeg ikke.
Jeg er nu ikke bange for at optræde for din mor,
men Boris Trigorin, han er så berømt.
Jeg er flov over at skulle optræde for ham.
Han så ung ud.
Han er ung og har udrettet meget. Mind mig ikke om det.
Hans historier er fantastiske.
Altså, hans historier er fulde af liv.
I dine stykker er alle døde.
Mit mål er at vise livet, som vi oplever det i drømme,
ikke som det er eller som vi synes, det skal være.
Jo, men der sker intet i dine stykker.
Det er ren snak.
Jeg synes, der burde være en kærlighedshistorie.
"Et landsted," kaldte de det.
Og jeg stod nede bagved...
Det er ved at blive fugtigt.
Gå tilbage, inden stykket begynder. Tag dine støvler på.
Jeg har det for varmt.
Du er for stædig. Dine fødder bliver våde.
Du er doktor. Du burde vide bedre.
Se der. Vi skal sidde i skoven.
Du kan lide hende. Indrøm det.
Hvem kan du lide?
Masha, bed venligst din far om at slippe sin hund løs.
Ellers vil han hyle hele natten.
Spørg ham selv.
Skal jeg sætte mig ved siden af Dem, doktor?
Min kære søn, hvornår begynder vi?
Lige straks. Vær venligst tålmodig.
Blide søn, på din vredes varme og ild bør du strø kølig tålmodighed.
Blide moder,
lad mig vride dit hjerte, i fald det er gjort af gennemtrængeligt stof.
Se på dette billede.
Du kan ikke kalde det "kærlighed," for i din alder,
er det brusende blod blevet til en rislen.
Den er ydmyg.
Åh I hæderlige ældgamle skygger,
som færdes iblandt os,
mens natten falder over denne sø,
lul os i søvn og lad os drømme
om det, der vil ske om 200.000 år.
Om 200.000 år vil der være ingenting.
Så lad dem vise os ingenting.
Ja, lad dem. Vi sover allerede.
Mennesker,
løver, ørne og agerhøner,
hjorte med horn,
gæs,
tavse fisk, som lever i vandet,
søstjerner og dem, som ikke kan ses
- med vore øjne. - Tak.
Det vil sige, alle liv, alle liv,
alle liv,
som har færdiggjort deres sørgelige cyklus,
er uddøde.
Allerede er der gået tusinder af århundreder,
siden Jorden har født et levende væsen,
og månen skinner forgæves sit lys.
Koldt, koldt,
tomt, tomt,
skrækkeligt, skrækkeligt,
det skrækkeligste...
Lige hvad jeg tænkte.
Mor!
Undskyld.
Bliv ved. Fortsæt. Fortsæt.
De levende væsners kroppe er forsvundet i støvet,
og deres sjæle er blevet ét med hinanden.
Den universelle sjæl.
- Hr. - Den er mig. Mig!
I min sjæl er Alexander den Store,
og Cæsar og Shakespeare,
og Napoleon,
og den mest ydmyge igle.
Jeg tror, det er meningen, dette skal være kunst i høj klasse.
Mor!
Jeg er alene.
Én gang i løbet af 100 år, åbner jeg mine læber for at tale,
og min stemme høres i denne glædesløse tomhed,
og ingen lytter, og djævelen,
det evige stofs fader,
som er fast besluttet på at forhindre livet i at blomstre i dig,
forårsager en konstant transmutation af atomer.
Som en fange, kastet ind i et dybt, hult tomrum,
ved jeg ikke, hvad der venter på mig.
I denne stædige, grusomme kamp mod djævelen,
kan jeg se tydeligt...
- ...det er min skæbne at besejre ham. - Her lugter brændt.
- Mor! - Ja, jeg kan lugte røg.
Og indtil da...
Skræk! Skræk!
Skræk!
Min magtfulde modstander,
- djævelen, nærmer sig. - Jeg forstår.
Det er en trickeffekt.
Jeg ser hans forfærdelige, purpurrøde øjne.
- Han trættes uden mennesket. - Tag din hat på.
- Du bliver syg. - Nej, doktoren
har taget hatten af for djævelen, det evige stofs fader.
Så er det nok! Stykket er færdigt. Det er nok.
Tæppet! Tæppet!
Op med tæppet! Ned med tæppet!
Jeg har fået nok!
- Nok! Nej, det er nok! - Hvorfor er du vred?
Jeg beklager, jeg glemte, det at skrive og medvirke i skuespil
kun er tilladt for et par få udvalgte!
Jeg gik imod monopolet!
- Hej Kostya. - Hvad er der galt med ham?
Hvad har jeg gjort?
For himlens skyld, han ville gøre dig tilfreds.
Og jeg var villig til at lytte, endda til hans tirader,
men hans påstande om nye former, de er prætentiøse.
Siden hvornår er udstillingen af en morbid personlighed
blevet en ny kunstform?
Alle skriver, hvad de vil, og så godt de kan.
Jamen, så lad ham skrive, hvad han vil, og så godt han kan.
Bare sig til ham, han venligst skal lade mig være i fred.
Når Jupiter er vred, tager Jupiter fejl.
Jeg er ikke Jupiter.
Jeg er kvinde, og jeg er ikke vred.
Jeg er skuffet over, at en ung mand bruger sin tid på noget så fjollet.
Tak.
Nogen burde skrive et skuespil om en skolelærer og om, hvordan han lever.
Det er et hårdt liv.
Det er meget, meget hårdt.
Boris, kom. Kom og sid hos mig nu.
Du skulle have været her for ti, endda fem år siden.
Vi lyttede til musik og sang hele natten næsten hver aften.
Kan du huske al latteren og larmen?
Og kærlighedsaffærerne... Så mange kærlighedsaffærer.
Gæt, hvem der var byens romantiske idol.
Ingen anden en doktoren.
Du er flot nu, men dengang var du uimodståelig.
Hvorfor gjorde jeg ham ondt?
Konstantin!
- Jeg går ud og leder efter ham. - Vil du det? Tak.
Konstantin!
Polina.
- Mor? - Polina.
Far.
Undskyld mig.
Det er ingenting.
Bare rolig. Jeg følte mig bare lidt trist.
Undskyld mig.
Konstantin!
SOFOKLES TRAGEDIEN OM ANTIGONE
IRINA ARKADINA PÅ MANDAG, DEN 5. MAJ
Kom ind.
Gemmer vores skuespilforfatter sig stadig?
Jeg kan i hvert fald ikke finde ham.
- Brava. - Ja. Brava.
- Brava. - Brava.
Vi forgudede dig alle. Du var vidunderlig.
Hvilket ansigt, hvilken fortræffelig stemme.
Det ville være en skam, hvis du blev på landet.
Du må indtage scenen.
Det er nu min drøm, men...
Men hvad?
Det kunne ske.
Lad mig introducere dig.
Boris Trigorin.
Nej, nej. Vær nu ikke genert.
Han er berømt, men han har en simpel sjæl.
Irina.
En fornøjelse.
Jeg er beæret. Jeg har læst alle dine værker.
Ser du? Han er også genert.
Konstantin!
Irina?
Tak.
- Hej. - Hej.
Det var et underligt stykke, ikke?
Jeg forstod ikke et ord af det.
Men jeg nød at se det.
Du var... Du var så oprigtig.
Og sceneriet var så smukt.
Er der fisk i søen?
Ja.
Jeg elsker at fiske.
Jeg kan ikke komme i tanke om noget så fornøjeligt
som en aften på flodbredden med en fiskestang i hånden.
Der er du.
Jeg håber ikke, du smigrer ham.
Han ved ikke, hvordan han skal opføre sig, når folk siger pæne ting til ham.
Undskyld mig.
Og der var en anden gang...
Dette var i Moskva i operaen.
Den berømte Silva sang et lavt C.
Og...
Men tilfældigvis
sad en bassanger fra vores kirkekor i galleriet
og lige pludselig til vores overraskelse,
hører vi fra galleriet,
"Bravo, Silva."
En hel oktav lavere!
Sådan her,
"Bravo, Silva."
Stilhedens engel er lige fløjet over os.
Nå, nu er det tid til, at jeg skal afsted.
Det er tidligt. Vi lader dig ikke gå.
Nej, min far venter på mig.
Jamen, det er en skam. Det er simpelthen en skam.
- Bare en time mere. Bliv nu. - Nej.
Jeg ville meget gerne, men jeg kan ikke.
Jeg beklager. Godnat.
Stakkels pige.
Virkelig.
Hendes mor døde og efterlod alt til hendes far,
men når han dør, efterlader han alt til sin nye kone.
Nina får ikke en øre. Hun vil intet få.
Det er skandaløst.
Ja.
For at være helt ærlig, er hendes far et monster.
Jeg må hellere bevæge mig, inden jeg fryser fast i denne position.
Dine ben er som stive brædder.
Du trænger til noget frisk luft, din uheldige gamle mand.
Frue?
Vær en god mand. Slip den hund løs.
Det kan jeg ikke.
Jeg er bange for, tyve vil finde vej ind i laden.
Jeg lover dig, det var en hel oktav lavere,
sådan her,
"Bravo, Silva."
Og han var ikke en berømt sanger, bare et medlem af kirkekoret.
Hvor meget tjener en sanger i et kirkekor?
Måske er jeg blevet vanvittig, men jeg kunne godt lide stykket.
Der er ikke nogen her, vel?
Jeg er her.
Ryk dig.
Der var noget over det.
En følelse af ensomhed.
Og så, da djævelens øjne dukkede frem,
rystede mine hænder.
Konstantin!
Masha leder efter mig alle vegne.
Konstantin,
jeg kunne virkelig godt lide stykket.
Det er helt bestemt underligt.
Og jeg hørte selvfølgelig ikke slutningen, men det gjorde indtryk.
Du er en talentfuld mand. Du er nødt til at fortsætte.
Jeg har faktisk haft et ret interessant liv.
Jeg er tilfreds, men...
...hvis jeg nogensinde fik mulighed for at opleve den åndelige rus,
en kunstner føler i skabelsens øjeblik,
ville jeg med sikkerhed opgive mit nuværende liv.
Jage nye former for beruselse,
aldrig lade mig selv blive tynget ned af dette jordbundne liv.
Hvor er Nina?
Hun tog hjem.
Jeg bør tage hen til hende.
Konstantin!
Hej Kostya.
Kostya, bliv her.
- Konstantin. - Nej, jeg må væk herfra.
Vil du venligst gå tilbage til huset?
- Din mor er meget bekymret. - Sig, jeg er taget afsted.
- Vent, Konstantin. - Hvad vil du?
- Du er oprørt og jeg beklager. - Nej.
- Masha, lyt nu til mig. - Jeg prøver at hjælpe.
Nej, jeg siger, at jeg forstår. Hvad kan jeg gøre?
Du kan lade mig være i fred.
Kom nu. Vær nu ikke sådan.
Jeg beklager, doktor.
Ungdom.
Når folk ikke har noget bedre at sige, siger de, "Ungdom. Ungdom."
Det er en beskidt vane.
Masha.
Hvad er der galt?
Ingen ved hvor meget, jeg lider.
Jeg elsker Konstantin.
Du godeste.
Denne sø fortryller folk.
Hvad kan jeg gøre, mit barn?
Hvad?
Konstantin.
Masha.
Hvorfor er min søn så deprimeret?
Han er syg af kærlighed.
Min fod sover.
Masha?
Altid i sort, ryger, drikker vodka.
Skolelæreren elsker hende.
Så. Stil dig ved siden af mig.
Du er 28, ikke?
Jeg er næsten dobbelt så gammel som dig.
Kom.
Sergei, hvem af os ser yngst ud?
Ja?
Hvem af os ser yngst ud?
Det gør du, selvfølgelig.
Kan du se? Og hvorfor?
Fordi jeg arbejder. Jeg laver noget konstant.
Jeg oplever livet.
Du sidder bare stille og lever ikke rigtigt.
Ja?
Og jeg har en regel.
Jeg tænker aldrig på fremtiden.
Jeg tænker aldrig på at blive gammel eller på døden.
Det der skal ske i livet, skal nok ske.
Min holdning er altid rank og høj,
og mit hår sidder altid, som det skal.
Ville jeg nogensinde gå udenfor, endda blot ud i haven,
i mit arbejdstøj uden at mit hår sidder perfekt?
Aldrig.
Og jeg holder mig naturligvis ude af solen.
Det er derfor jeg ser så godt ud for min alder.
Jeg lader bare aldrig stå til, som visse personer gør.
Ser du, Masha?
Se på mig. Ser du?
Let som en fjer. Jeg kunne spille en pige på 15.
Gæt hvis far og stedmoder er taget tre dage til Jalta.
Jeg er din, indtil de vender hjem.
Er hun ikke bedårende? Drej rundt for os.
Simpelthen bedårende.
Ja, og pænt klædt på.
Du er en klog pige. Sid ned. Slut dig til os.
Jeg tror vi starter med kroketterne, Eugenie.
Javel, frue.
Jeg har ondt over det hele.
Men lægen her vil ikke behandle mig.
Du er en gammel mand.
Selv gamle mænd vil leve.
Hvor er Boris?
Han fisker nede ved søen.
Har du talt med Konstantin?
Nej.
Jeg tror ikke, han vil tale med mig.
Du bør recitere mere fra hans stykke senere.
Jeg vil meget gerne høre slutningen.
Virkelig? Hvorfor?
Jeg tror, det var i 1873 på markedet i Poltava.
Hun var fantastisk. Hendes optræden var utrolig.
Vældigt vidunderlig.
Ved du, hvad der blev af komikeren, Chadin?
Han fremførte en uforlignelig Rasplyuyev.
Bedre end Sadovsky. Det har de mit ord på, frue.
Hvad laver han nu, frue?
Du bliver ved at spørge mig om tudsegamle mennesker.
Hvor skulle jeg vide det fra?
Hvad med lidt musik efter måltidet?
- Du vil gerne synge for os, skat? - Nej, nej.
- Jo. - Nej, nej. Det kan jeg ikke.
Jo, jo, bare en enkelt sang.
Helt bestemt ikke.
Sang er ikke ligefrem min styrke.
Jamen, så måske Nina.
Vil du ikke synge for os?
Jeg har ikke sunget på den måde i flere år.
Jeg lød så godt.
Det er varmt. Det er stille.
Ingen laver noget. Hvorfor laver ingen noget?
- Altså, jeg prøver på at læse. - Godt for dig.
Jeg overvejer at tage ind til byen.
Polina. Du vil da gerne med mig, ikke?
Jeg vil med glæde eskortere dig.
Så er det på plads.
Du sørger for, at hestene fører os ind til byen
om cirka en time.
- Jeg synes, det er en storslået idé. - Frue?
Det er en god plan, men hvordan vil du komme derind?
Undskyld mig?
Tilgiv mig, frue, men vi fragter rug i dag.
Hvilke heste havde De tænkt Dem at bruge?
"Hvilke heste?" Hvor skulle jeg vide det fra?
Har vi ikke heste til kareterne?
"Har vi ikke heste til kareterne?"
Min herre, med al respekt, De lader ikke til at vide
- noget som helst om landbrug. - Nej.
Du ser ikke ud til at forstå, hvordan du gør dit arbejde.
- Jeg er sikker på, vi kan løse dette. - Nej.
Han gør det her hvert år.
Fordi hvert år, forstår De ikke, hvordan denne gård løber rundt.
- Du skal ikke belære mig. - Vær nu sød.
Jeg tager til Moskva, og jeg tager afsted i dag.
Vil du være så sød at hyre heste i landsbyen?
Jamen, jeg kan ikke fremtrylle heste ud af ingenting.
Totalt inkompetent!
Hvert år er det de samme undskyldninger.
Hvis det er sådan, De føler, så siger jeg op.
Hver sommer kommer jeg herned, og jeg bliver fornærmet af dig.
Så kan De finde Dem en anden bestyrer.
Fint. Jeg tager indtil byen, og jeg kommer ikke tilbage.
Farvel. Jeg beklager dybt,
at jeg ikke er i stand til at fremtrylle heste ud af ingenting!
Hvor svært er det at finde en hest? Mit kongerige for en forbandet hest!
Sig undskyld til hende!
Du godeste!
Hvad er jeg gået glip af?
Irina er oprørt. Polina græder og Shamrayev har sagt op.
Jeg vil tilbyde at bedøve dem alle sammen.
Hvad skal det betyde?
Jeg sank så dybt i dag, at jeg dræbte denne havmåge.
Jeg lægger den for dine fødder.
Hvad er der galt med dig?
Snart slår jeg mig selv ihjel på samme måde.
Følg ikke efter mig.
- Jeg ved ikke hvem du er nu. - Jeg ved ikke hvem du er nu!
Du ser på mig, som om jeg var en fremmed...
Er du flov over mig?
Du er blevet så...
Du bliver ved med at tale i symboler eller...
Jeg mener, se på den havmåge. Hvad betyder det?
For jeg beklager, Konstantin, men jeg begriber det ikke.
Måske er jeg for simpel til at kunne forstå dig.
Hvad er det, du ikke forstår?
Mit stykke var en fiasko.
Nu tror du, jeg er et ligegyldigt nul,
ligesom alle de andre tror!
Nina!
Sergei.
Lad mig komme og bo hos dig.
Vi er ikke længere unge.
Lad os tilbringe det sidste af vores liv sammen, uden at skulle skjule os.
Jeg er 55.
Det er lidt sent at ændre mit liv.
Det er fordi, du har andre kvinder, ikke?
Jeg er ikke den eneste.
Du kan ikke invitere os alle
- til at komme og bo hos dig. - Polina...
Græd ikke.
Jeg beklager.
Skuespillerindens bror sover ofte, har brug for en klipning.
Evigt ulykkelig.
Skuespillerindens søn, vildt jaloux, søger berømmelse...
Du skriver altid.
Ja, jamen, jeg er en besat mand.
Jeg må skrive.
Han er stadig ked af det på grund af stykket.
Jamen, jeg er selv lidt ked af det.
Grundet en uventet hændelse, ser det ud til, vi tager afsted i dag.
Nej.
Jeg ville ønske, jeg havde mere tid.
Det er ikke så ofte, jeg møder unge, interessante kvinder.
Jeg mener det.
Jeg har allerede glemt, hvordan det er at være 18 eller 19.
Det er derfor, de unge kvinder i mine bøger og historier
ikke virker realistiske.
Jeg ville elske at være i dit sted i blot en time,
vide hvordan du tænker,
hvilket slags lille væsen, du er.
Jeg ville gerne være i dit sted,
for at vide hvordan det føles at være en berømt forfatter.
Og?
"Og," hvad?
Kommer du?
Eugenie?
Noget pænere til i aften, tænker jeg.
De ville have noget mere behageligt til hjemrejsen.
Noget pænere, tænker jeg.
Den lavendelfarvede?
Perfekt.
Hvordan føles det at være berømt?
Hvad føles det som?
Det føles nok som ikke at være berømt. Jeg tænker aldrig over det.
Jamen, hvad med når du læser om dig selv i aviserne?
Hvordan føles det?
Altså, når det er flatterende opslag, kan jeg lide det.
Og når de er gemene, er jeg deprimeret en dag eller to.
Hvis jeg var stor ligesom dig, ville jeg dedikere mit liv til mit publikum.
Jeg ville lade dem trække min stridsvogn gennem gaderne,
fordi jeg ville vide, at det er...
De rækker ud efter mig.
Det er det, der gør dem glade.
Og endda i en stridsvogn.
Så nu er du Kleopatra?
For at opnå den følelse,
ville jeg leve med, at min familie og venner vendte mig ryggen.
Jeg ville leve med fattigdom. Jeg ville leve af rugbrød på et tagkammer.
Men til gengæld ville jeg kræve berømmelse.
Ægte, rungende berømmelse.
Har du set Nina?
Hun tog ned til søen med Boris.
Konstantin!
Jeg kender hver en lille ø. Jeg har levet hele mit liv på søen.
Du bor et magisk sted.
Jeg misunder dig.
Nogle folk kan knap nok kravle gennem deres kedelige, obskure tilværelse,
men du får et liv, der er så fantastisk,
interessant, meningsfyldt.
Du er glad.
Er jeg?
Her sidder du og taler om berømmelse og lykke...
I mine ører, lyder du lidt naiv.
I mine ører, lyder du udslidt og pompøs.
Javel.
Vent. Kom tilbage.
Vent.
Javel.
Lad os tale om mit smukke, fantastiske liv.
Hvor skal jeg starte?
Dag og nat hjemsøges jeg af én eneste besættende tanke.
"Jeg må skrive."
Lige så snart jeg er færdig med en historie,
så skal jeg, af en eller anden grund, skrive en mere,
og en mere, og en mere.
Hvad er der så smukt og fantastisk ved det?
Det er et latterligt liv.
Her er jeg.
Jeg taler til dig. Jeg bliver helt oprørt...
Kan du se den sky derovre?
Den ligner et flygel.
Jeg tænker, at jeg på en eller anden måde må bruge det i en historie.
"En sky flød forbi, og den lignede et flygel."
Jeg mærker duften af en heliotrop.
Jeg laver strakt en mental note.
"En vammel luft, samme farve som en enkes sørgedragt."
"Må referere til dette næste gang, jeg beskriver en sommeraften."
Fortsæt.
Konstantin?
Forsvind!
- Smuk dag... - Forsvind!
Vi må hellere komme tilbage.
Ja, vi er på vej tilbage.
Ja.
- Det er det, vi er i færd med. - Nemlig.
Jeg burde være i stand til at slappe af på en sø, glemme mig selv.
Men selv her har jeg ikke fred.
Jamen, du behøver ikke snakke, hvis du hellere vil...
Konstantin er konstant i sit hoved, drømmende om sit næste værk.
Altså, da jeg var på hans alder, for mange år siden,
når man lige er begyndt, ukendt og ignoreret,
er arbejdet ren og skær lidelse.
Men selv da, selv når man er en mindre forfatter uden held,
vil man stadig gerne være en del af den litterære scene.
Men når man bliver inspireret, og faktisk er fordybet i skabelsen,
giver det dig så ikke, bare i det øjeblik,
en følelse af at blive løftet op, af sublim lykke?
Boris!
Jeg bliver hidkaldt.
Sandsynligvis for at pakke.
Jeg ville ønske, jeg kunne blive.
Boris Alexeyevich!
Hvad er dette?
Konstantin skød den.
Smuk fugl.
Kan du ikke overtale hende til at blive?
Boris?
Hvad skriver du?
En idé til en novelle.
En ung pige tilbringer hele sit liv ved en sø.
En sø hun elsker,
hvor hun føler sig glad og fri,
som en havmåge.
Og?
Og ved et tilfælde kommer en mand forbi,
og ser hende.
Og da han ikke har andet at lave...
...ødelægger han hende.
Boris Alexeyevich!
Tåbelige dreng.
Jeg vil være helt ærlig.
Hvis han havde såret sig selv alvorligt,
kunne jeg ikke leve et minut mere.
Jeg har besluttet,
at jeg vil flå denne kærlighed ud af mit hjerte.
Bare rive den ud med rødderne.
Hvordan vil du gøre det?
Jeg vil gifte mig
med Medvedenko.
Det er lidt drastisk.
Er det?
At elske uden håb.
At vente i årevis på noget, der aldrig kommer.
Du ved ikke, hvad jeg har følt.
I det mindste når jeg er gift,
vil jeg få nye problemer, som kan slette de gamle, ikke?
- Alt for en forandring. - Nej, nej, nej.
Gymnasielæreren er ikke særligt klog.
- Nej, nej, nej. - Men han er et godt menneske, og...
- Altså, han har ingen penge, men... - Nej. Bliv der. God dreng.
Han elsker mig meget højt.
Kig ikke på mig på den måde.
Masser af kvinder drikker. Bare ikke så åbenlyst som mig.
Skål for dig.
Du er et godt menneske.
Jeg er ked af, du skal afsted.
Det er jeg også.
Jeg vil ikke afsted.
- Så få hende til at blive. - Nej.
Ikke når hendes søn opfører sig som en...
Han vil ikke blot ødelægge sit eget liv, men også mit.
Han har udfordret mig til en duel.
Åh nej.
Hvorfor?
På grund af mit forfatterskab?
Der er plads nok til os alle.
Selvfølgelig.
Men han er jaloux.
Det må du være klar over.
Ikke at det kommer mig ved.
Vi ses, min ven.
Send mig dine bøger, og jeg sørger for at skrive en dedikation.
Og ikke noget af det der med "venlig hilsen" og "bedste ønsker."
Bare skriv, "Til Masha,
"som ikke aner, hvor hun hører til,
"eller hvad hun laver på denne jord."
Undskyld mig.
Vælg en hånd.
Denne betyder nej.
Jeg prøver at beslutte mig til, om jeg skal gå på scenen.
Jeg ville ønske, nogen kunne fortælle mig, hvad jeg skal gøre.
Jamen, det er ikke noget, nogen kan bestemme for dig.
Jeg har en lille gave til dig.
Hvad er det?
Noget der vil minde dig om mig.
Jeg har fået indgraveret dine initialer på den
og, på den anden side, titlen på en af dine bøger.
Det er meget sødt af dig.
Boris!
Giv mig to minutter, inden du tager afsted.
- Hvorfor linje 11 og 12? - Boris!
Bare to minutter i udestuen, så er du sød.
Jeg begyndte engang at synge sådan.
En af de assisterende anklagere sagde til mig,
"De har en meget kraftfuld stemme, Deres Excellence."
Så holdt han en kort pause, og han tænkte,
"Kraftfuld, men hæslig."
Hvem var det, du snakkede med? Nina?
Ja.
Hvorfor bliver du ved med at stavre rundt,
hvis dine led gør ondt?
Så hvad er det?
Det er bare en...
Har du nogle af mine bøger i huset?
Jeg er nødt til at slå noget op.
På kontoret. Bogreolen i hjørnet.
Du behøver ikke rejse sammen med os. Hvorfor bliver du ikke her?
Du vil få det bedre.
Nej. Ikke når du ikke er her. Her er deprimerende uden dig.
Jamen, hvad vil du lave inde i byen?
Ikke så meget.
Hvordan har patienten det+
Han har det bedre. Han hviler sig.
Han er ulykkelig.
Jeg ved, han er ulykkelig. Han skød sig selv.
Jeg ved, han ikke har det godt. Hvordan tror du, det føles for mig?
- Så, slap af. - Jeg tager afsted,
og jeg ved stadig ikke, hvorfor han prøvede at...
Jeg tror, hovedårsagen er jalousi, men jeg...
Så jo før jeg tager Boris med herfra, jo bedre.
Det er ikke den eneste grund.
Han er en ung, intelligent mand.
Han bor på landet uden at have sine egne penge,
ingen tydelig beskæftigelse, ingen fremtid.
Han er... Han er bange.
- Du gør mig bange. - Hør på mig, Irina, skat.
Han tror, han er uønsket.
Selv her føler han, han tager imod almisser. Giv ham nogle penge.
Så hvis blot jeg ikke var så nærig, og hvis bare du boede i byen,
ville vi alle være lykkelige.
Jeg er grunden til, du har været ulykkelig de sidste 20 år.
Det hele er min skyld. Ikke?
Jeg har kun været ulykkelig de sidste 10 år.
Min søn er i stand til selv at finde et arbejde.
- Et kontorjob eller lignende. - Giv ham nogle penge!
Lad ham rejse til udlandet lidt, nyde livet.
En tur til udlandet ville koste en formue,
og jeg tvivler endda på, jeg ville have råd til et nyt jakkesæt til ham
Selvfølgelig, det tror jeg på.
Stop det.
Du er en generøs, storsindet kvinde.
Jeg har ingen penge.
Hvis jeg havde penge, ville jeg give dem til ham.
Jeg ved det. Du lider nød. Du er generøs, men lider nød.
Jeg er skuespillerinde. Regningerne for kostumer
- er nok til at ruinere mig. - Jeg respekterer dig.
Petrushka?
Hjælp! En eller anden, hjælp!
Hjælp!
Er alt i orden? Vågn op. Hjælp! En eller anden.
Det er i orden, mor. Det er i orden.
- Han er... - Han har det fint.
Onkel besvimer til tider.
- Det er ikke alvorligt. - Alt er vel.
Du må ligge ned. Vil du følge ham?
Ja.
Du godeste.
Her er en gåde.
Hvad bevæger sig på alle fire om morgenen,
på to ben ved frokosttid, og tre om aftenen...
Og om natten på ryggen. Det er i orden.
Jeg kan gå. Jeg kan gå!
Se ikke sådan på mig.
Det er ikke godt for ham at bo på landet, mor.
For guds skyld, hvorfor giver du ham ikke nogle penge?
Jeg er skuespillerinde, ikke bankdirektør.
Mor, han bliver trist af at bo på landet.
Jeg hørte dig godt.
Men jeg...
Doktoren er sent på den. Jeg er...
Vil du skifte min bandage?
Ingen gør det bedre end dig.
Hent æsken med bandagerne.
"Hvis du får brug for mit liv, så kom og tag det."
Du ligner en person med turban.
I går aftes så Olga dig gå forbi.
Hun ville vide, hvilket land du var fra.
Nå.
Sådan.
Sådan der.
Det er næsten helet.
Lidt under en uge, og der er kun et lille blåt mærke tilbage.
Lov mig nu, at der ikke vil være mere af...
Af det her, når jeg er væk?
Lover du?
Jeg lover det.
Jeg blev bare skør et kort øjeblik. Det sker ikke igen.
I orden.
Undskyld.
Kan du huske, da du arbejdede på Imperial?
Jeg var en lille dreng, og der var...
Der var en slåskamp i gården, der hvor vi boede.
Kan du...
En vaskekone fra vores bygning kom slemt til skade.
Kan du huske det?
Nej.
Hun var bevidstløs, da de samlede hende op.
Du tog altid hen for at besøge hende.
Du bragte hende medicin,
og du vaskede hendes børn i hendes badekar.
Kan du ikke huske det?
Nej.
Der boede to ballerinaer i vores bygning dengang.
De plejede at kigge forbi og drikke kaffe.
Det kan jeg huske.
De var så religiøse.
De sidste par dage
har jeg elsket dig så ømt og ærligt, som da jeg var lille.
Jeg har kun dig tilbage.
Jeg forstår bare ikke...
Hvorfor lader du den mand have sådan en indflydelse på dig?
Du kender ham ikke, Konstantin. Han er nobel.
- "Nobel"? - Og du bryder dig måske ikke om,
at vi er elskende, men du er intelligent og dannet.
Jeg beklager.
Men vi bliver praktisk talt uvenner på grund af ham,
og lige nu er han i haven med Nina,
og prøver at overbevise hende om, at han er en slags geni.
Du synes at nyde at være ondskabsfuld overfor mig.
Jeg har stor respekt for den mand,
og vil sætte pris på, at du ikke taler om ham på den måde,
- foran mig. - Men jeg respekterer ham ikke.
Jeg beklager, jeg kan ikke.
Hans bøger er...
De giver mig kvalme.
Det er misundelse.
Folk som mangler talent bruger deres tid på at fornærme dem, der har det.
Det er deres trøstepræmie.
Er det derfor, du bruger al din tid
- på at fornærme mig? - Nej.
- Fordi du ikke har noget talent? - Nu er du barnlig.
Hvorfor? Fordi ingen af jer imponerer mig?
Ja. Min søn, den radikale.
Ja, fortsæt bare. Stik af.
Stik af, som du altid gør.
Stik hen til dit hyggelige lille teater
og optræd i dine patetiske, dumme små stykker.
Aldrig i mit liv har jeg optrådt i sådan et stykke.
Jeg er med i lige så mange elskede klassikere som fjollede komedier.
Her til vinter skal jeg turnere med Macbeth.
Er du en af heksene?
Jeg er Lady Macbeth.
Spydige lille nul. Kan du komme væk.
Du kan ikke engang skrive en elendig lille sketch.
Hvorfor tager du ikke bare tilbage til Kiev og åbner en butik?
- Parasit. - Gnier.
- Rotterede! - Afdanket!
Ingenting! Du er ingenting!
Tudefjæs.
Vær sød ikke at græde.
Vær nu sød.
Der er intet at græde over.
Han tager afsted.
Jeg lover det.
Jeg tager ham væk herfra.
Og så vil hun elske dig igen, og alt vil blive godt.
Jeg lover det.
Sådan.
Er alt som det skal være?
Er det?
Er vi venner igen?
Jeg er ked af det.
Det er i orden, mor.
Og du bliver venner med Boris igen.
Der er ingen grund til at skændes med ham, vel?
Mor, vær nu sød. Tving mig ikke til at se ham.
- Så siger vi det. - Jeg er... Jeg kan ikke.
Det er i orden.
Jeg bliver ved søen, indtil han er væk.
"Hvis du får brug for mit liv, så kom og tag det."
Hvordan var din morgen?
Irina? Er du oprevet?
Jeg har det fint, min elskede. Det er bare tid til at tage afsted.
Det er det hele.
Jamen, hvad hvis vi...
Hvad hvis vi hvad?
Hvad hvis vi bliver en dag mere?
Skat, hvorfor kan vi ikke blive?
Fordi, skat, jeg ved, hvorfor du vil blive,
men behersk dig.
Du er lidt fuld.
Bliv ædru.
Nej.
Vær nu fornuftig.
Du er i stand til at ofre dig.
Vær en sand ven.
Vær nu generøs. Lad mig gå.
"Vær generøs"?
Er du så betaget af hende?
Jeg er tiltrukket af hende. Jeg...
Det kunne være det, der mangler i mit liv.
Hvad?
En lille bondepiges kærlighed?
Kender du dig selv så dårligt?
Jeg kan ikke holde op med at tænke på hende. Selv nu,
mens jeg taler med dig,
- men det er som om, jeg sover. - Nej.
- Vær sød at stoppe. - Jeg er besat af tanken om hende.
Dette kunne være min sidste chance for en kærlighed som denne.
Vær nu sød, jeg beder dig.
- Lad mig gå. - Nej.
- Lad mig gå. - Nej, nej, nej.
Du kan ikke sige de ting til mig, Boris.
Jeg er bare som andre kvinder.
Dette er din chance for at være en kvinde ulig alle andre.
Du piner mig. Du skræmmer mig.
Jeg har aldrig før kendt sådan en kærlighed.
Da jeg var ung, kæmpede jeg konstant for at overleve,
og nu er det lige foran mig, en kærlighed jeg aldrig har kendt,
og du vil have mig til at løbe væk?
Du har mistet forstanden.
Jeg er ligeglad!
Vær sød at lade mig gå.
Min kære,
min skat, vidunderlige mand.
Mit livs sidste side.
Hvis du forlader mig et øjeblik,
vil jeg bare ikke være i live, når det slutter.
Min troldmand. Min prins.
Min konge i al hans hæder.
- Nogen kunne komme herind. - Lad dem.
Jeg skammer mig ikke over at elske dig, og jeg lader dig ikke gå.
Du er Ruslands dygtigste forfatter.
Dine værker har sådan en integritet og simplicitet og humor.
Dine karakterer lever.
Er du klar over, at det er umuligt at læse dig uden at fortabe sig?
Hvad? Du tror, jeg smigrer dig.
Se på mig.
Se ind i mine øjne.
Lyver jeg for dig?
Jeg er den eneste, der altid fortæller dig sandheden.
Altid.
Du kommer med mig, ikke? Forlad mig ikke.
Jeg har ingen fri vilje.
Det har jeg aldrig haft.
Jeg har ingen rygrad, er svag, eftergivende.
Er det virkelig, hvad kvinder vil have?
Tag mig. Tag mig væk herfra.
Men du må ikke give slip bare et enkelt sekund.
Du er min.
Du bør selvfølgelig blive, hvis du gerne vil.
Jeg kan altid tage ind til byen,
og du kan komme om en uge eller lignende.
Det haster ikke.
Nej, vi tager afsted sammen.
Hvad du end ønsker.
Farvel, min frue.
Hvis noget ikke var tilfredsstillende, så tilgiv mig.
Alt var perfekt.
Græd ikke.
Vore dage svinder.
Hvad kan vi gøre?
Altså, hvis vi lever, mødes vi igen til næste sommer.
Glem mig ikke.
Farvel frue og må Gud velsigne Dem.
Husk mig med ømhed. Her er en rubel.
Den er til jer alle tre.
Min frue, til Deres rejse.
Mange tak.
Jeg tror, jeg glemte min vandrestok. Jeg ved, hvor den er. Undskyld mig.
- Undskyld mig. - Skynd dig.
Undskyld mig.
Vi tager afsted.
- Jeg beklager. - Det er i orden.
Vi ses igen.
Jeg har truffet min endelige beslutning.
Jeg vil op på scenen.
I morgen er jeg væk herfra.
Jeg forlader min far. Jeg forlader alt.
Jeg vil starte et nyt liv.
Jeg tager til Moskva.
Herre, kareten venter!
Få et værelse på Slavyansky Bazaar.
Giv mig besked, så snart du ankommer.
- Jeg må afsted. - Bare et minut mere.
Du er så smuk.
TO ÅR SENERE
Undskyld mig.
Kareten står klar, hr.
Hej.
Det er din bror.
Har vi ikke allerede gjort rigeligt? Kom nu. Han bad dig ikke om at blive.
Jeg må hjælpe mor. Jeg tager ikke afsted.
Vær nu sød, lad os tage hjem, Masha.
Nej.
- Jeg bliver her i nat. - Lad os komme afsted.
Babyen er nok sulten.
Du kan selv tage afsted. Ammen giver ham alligevel mad.
Jeg vil hellere overnatte.
Igen?
- Så du kommer altså i morgen? - Ja.
Ja. I morgen.
Mit hjerte bløder for dig.
Jeg er ikke blind.
Vær sød at lade være.
Det er så latterligt.
Ulykkelig kærlighed.
Den eksisterer kun i romaner.
Du kan ikke bare sidde og håbe på, at noget vil ske.
Hvis du begynder at føle kærlighed i dit hjerte, må du rive det ud.
Hvem ville have troet, at der var en rigtig forfatter inde i dig?
Og nu, Herren være lovet,
er du begyndt at få penge fra magasinerne.
Hvad vil du, Polina?
Jeg vil have dig til at være sødere ved min Masha, tak.
Lad ham være, mor.
- Hun er en god pige. - Mor!
Kvinder har bare brug for et venligt blik
- nu og da, Kostya. - Lad ham være!
- Jeg burde vide det. - Nu har du gjort ham irriteret.
Hvorfor skulle du også genere ham?
Sorin bad os om at rede op til ham herinde.
- Han vil være tæt på Kostya. - Javel frue.
Tak Yakov.
Hvor er min søster?
Shamrayev tog i teateret.
Hun kommer straks.
Jeg vil savne denne gamle verden.
Jeg ville ønske...
Bare jeg dog havde set mere af den.
Nej, hold nu op med det sludder.
Du har jo set mere af den, end jeg har.
Hvilken af byerne fra dine rejser kunne du bedst lide?
Genova.
Hvorfor Genova?
Når man forlader sit hotel om aftenen,
er gaderne fyldt med mennesker.
Man driver med mængden den ene vej og den anden, frem og tilbage.
Den har sit eget liv.
Man bliver en del af den, med krop og sjæl.
Man begynder at tro, der måske virkelig er en universel sjæl,
som den Nina spillede i dit stykke.
Hvor er Nina nu, Kostya? Hvordan har hun det?
Jeg tror, hun har det fint.
Jeg hører, hun lever et lidt rodet liv.
Nina er...
Det er en meget lang historie.
Så gør den kort.
Altså, hun forlod sit hjem
og flyttede sammen med Boris, så meget ved du.
De fik en baby, som døde.
Ikke lang tid efter blev Boris træt af hende.
Han vendte tilbage til sine gamle forpligtelser, som forventet,
eller han gav vel aldrig slip på dem.
Da han ikke har nogen rygrad, kunne han bøje sig begge veje.
Og hvad med scenen?
Hun havde sin debut på et teater uden for Moskva
og tog så på turné i provinserne.
Hun påtog sig alle de store roller, men hendes optræden var grov.
Smagløs.
Masser af hvinen og store, grimme bevægelser.
Der var øjeblikke, hvor man kunne se, hun havde talent,
når hun græd eller var døende.
Jeg prøvede at få lov til at se hende efter en optræden.
Jeg ventede ved sceneindgangen som en tigger,
men hun vil ikke se nogen.
Jeg tror, de er her.
Masha, kom med mig.
- Frue. - Polina.
- Den herre. - Godaften.
- Masha. - Du genkendte mig.
- Du er gift nu? - Ja.
- Er du glad. - Jeg er gift.
- Kostya. - Hej mor.
Se lige dig.
- Hvordan har han det? - Hvordan har jeg det?
De fandt det nødvendigt at sende bud efter dig,
så jeg må være alvorligt syg.
Konstantin, jeg har en idé til din næste historie.
En god titel ville være "Manden som gerne ville."
For mange år siden da jeg var en ung mand, ville jeg...
Ville jeg gerne være forfatter.
Det blev jeg aldrig.
Jeg ville gerne...
Jeg ville gerne være god til at holde taler. Jeg var rædsom.
Jeg ville gerne giftes.
Jeg blev aldrig gift.
Jeg ville bo i en by, og nu dør jeg på landet.
Sådan.
Konstantin?
Din mor fortæller mig, at du ikke længere er vred på mig.
Boris købte magasinet, hvor din nye historie er med i.
Vis ham det.
Det er meget venligt af dig. Tak.
Mens Sorin hviler sig, skal vi så ikke spille et spil?
- Skal jeg finde lottospillet, mor? - Ja min kære.
Du har mange fans i Moskva. Folk spørger altid til dig.
Og kunne du lide historien?
Jeg vil læse den i toget på vej tilbage til Moskva.
Så du tager snart afsted?
I morgen, formodentlig.
Polina, hvad kan jeg hjælpe med?
Jeg tror, vi er klar.
Ja.
Boris, kom.
Vi fik ikke spillet, da du var her om sommeren.
Vi spiller normalt lotto, når de lange nætter begynder.
Det er min mors gamle spil.
Det er et fjollet spil, men efter et stykke tid glemmer man det.
Kostya. Luk vinduet. Det trækker.
Du skulle have hørt den velkomst, de gav mig i aften.
Du godeste, jeg er stadig helt ør i hovedet.
Spiller du med, Konstantin?
Nej. Hvis du ikke har noget mod det, vil jeg arbejde lidt.
Man satser 10 kopek. Du lægger ud for mig, ikke doktor?
Bestemt.
- Har vi alle satset? - Jeg er med.
Toogtyve.
Bifaldet blev bare ved og ved.
Otteogfirs.
Tre kurve med blomster, to buketter.
Fireogtredive.
- Og denne fantastiske sammensætning? - Solskin.
Om ikke andet, så ved jeg, hvordan man bør klæde sig.
Konstantin spiller.
Han må være trist, den stakkels knægt.
De har været hårde ved ham på avisen.
Syvoghalvfjerds.
Han har svært ved at finde sin egen stemme.
Der er en underlig mangel på fokus ved hans skrivestil.
Jeg har dog tillid til Konstantin.
Der er noget over ham. Han tænker i billeder.
Hans historier er slående. De påvirker mig. Påvirker de ikke dig?
Vil du tro det, jeg har stadig ikke læst noget, han har skrevet?
Der er bare aldrig tid til det.
Otte.
Enogfirs.
Otteogtyve.
Seksogtyve.
Lås dørene så ingen kan komme ind.
Bare rolig. Ingen kommer herind.
Jeg ved, din mor er her. Lås døren.
Fjorten.
- Kom nu. - Seksogtyve.
Seksogtyve! Vent.
Mine damer og herrer, jeg vinder spillet.
Kun et mere. Jeg var bare så tæt på.
Din mor tog ham med?
Hvis jeg boede ved en sø som den her,
ville jeg måske aldrig skrive igen.
Nina.
Nina, græd ikke.
Så,
du er en rigtig forfatter nu.
Og jeg er skuespillerinde.
Vi sprang begge ind i ilden.
Jeg drømte om hæder, og se på mig nu.
I morgen tidlig tager jeg afsted til Yelets.
De har booket mig til vintersæsonen.
Jeg rejser på tredje klasse sammen med bønderne.
Hvorfor ville du aldrig se mig?
Jeg troede, du hadede mig.
Det gjorde jeg.
Hadede dig.
Jeg forbandede dig.
Hvis du vidste, hvordan mit liv har været...
Det gør jeg.
Og intet af det betyder noget for mig.
Jeg kan ikke holde op med at elske dig.
Selv nu...
Nu hvor jeg har fået succes.
Uden dig har mit liv været...
Vær nu sød.
Bliv her hos mig.
- Eller lad mig komme med dig. - Nej.
- Nina, hvad er der galt? - Du burde ikke stadig elske mig.
Jeg burde slås ihjel.
Det må du ikke sige.
Jeg er så træt.
Jeg har brug for at hvile mig.
Jeg er havmågen.
Nej, jeg er skuespillerinde.
Nina...
Ser du, han grinede af mig.
Han gjorde grin med min optræden.
Da jeg kom på scenen, jeg...
Du godeste, jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre med mine hænder.
Jeg vidste ikke, hvor jeg skulle stå.
Jeg kunne ikke... Jeg kunne ikke styre min stemme.
Du aner ikke, hvordan det føles at stå på scenen,
og vide hvor dårligt du spiller.
Du er en skøn skuespillerinde.
Nej, jeg er havmågen.
Jeg er havmågen. Jeg er havmågen!
- Nej. - Nina. Nina...
Nej, det er ikke mig. Det er ikke mig.
Jeg har gået og gået og tænkt,
og jeg ved nu, at for os
er det der tæller ikke at drømme om berømmelse og hæder,
men det drejer sig om udholdenhed.
Det handler om at vide, hvordan man bliver ved på trods af alt.
At tro på mig selv, det har hjulpet.
Men hvad nu hvis
jeg ikke tror på mig selv
eller har nogen idé om, hvor jeg er på vej hen, eller hvad jeg laver?
Jeg må gå.
- Jeg kommer med dig. - Nej.
- Jamen, så bliv her, vær nu sød, Nina. - Nej.
Nina, vær sød at blive.
- Hold op med at spørge. Jeg kan ikke! - Vær nu sød.
- Jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg elsker ham.
Fordi jeg stadig elsker ham.
Jeg elsker ham mere end før.
Jeg må gå.
Kan du huske, hvor godt det var før?
Alt var så simpelt og gennemskueligt.
Mennesker.
Løver.
- Ørne og agerhøner. - Ørne og agerhøner.
- Hjorte med horn. - Hjorte.
Hjorte med horn.
Ja.
Se ikke sådan på mig.
Nej, nej, nej.
Du vil også være bange, når det er din tur.
De eneste der kan frygte døden på en rationel måde,
er dem, der tror på et liv efter døden,
fordi de frygter gengældelse for deres synder.
Men du...
For det første er du ikke troende.
Og for det andet, hvilke synder?
Du har intet gjort,
udover at været 25 år i justitsministeriet.
Otteogtyve.
Jeg skal dele pladerne ud.
Seksten.
Godt.
Tretten.
- Seks. - Tak.
- Jeg vandt. - Vandt du?
Jeps.
- Syvogtredive. - Ikke så hurtigt.
Far dog.
Femogfyrre.
- Femogfyrre? - Endelig lidt held.
- Spillet er fusket. - Rundt igen. Treogtredive.
- Lotto! - Vent lige.
Tredive.
- Enogfirs. - Enogfirs.
Toogtyve.
Tres.
Denne får jeg, hr.
Vi får at se.
Skal vi tage en runde mere?
Ja.
Tak.
Nok en lille eksplosion i min lægetaske.
Ikke noget at bekymre sig om. Sker hele tiden.
Jeg tjekker.
Lige som jeg troede.
En lille flaske æter eksploderede.
- For... - Jeg beklager.
Alt gik i sort et øjeblik.
Jeg troede...
Sid ned. Jeg henter drinksne.
Boris, kan du hjælpe mig?
Jeg ville bare... Jeg ville spørge dig,
der er en artikel i dette magasin,
som jeg gerne vil høre din mening om.
Alle liv, alle liv
alle liv,
som har færdiggjort deres sørgelige cyklus,
er døet ud.
Fjorten.
Allerede er der gået tusinder af århundreder,
siden Jorden har født et levende væsen,
Og månen skinner, forgæves, sit lys.
Undertekst oversat af: Anne Pedersen